GERMANIA ANUL ZERO
PREMIUL ÎNTÂI - FESTIVALUL INTERNAȚIONAL DE FILM DE LA LOCARNO - 1948
În memoria fiului meu Romano. - Roberto Rossellini
Atunci când ideologiile se separă de moralitatea și mila creștină,
adevărata fundație a umanității, ele devin niște aberații criminale.
Până și inocentă copilăriei este pângărită și atrasă de la o crimă oribilă
către una mai ușoară în care, prin propria ingeniozitate
crede că va găsi leacul vinovăției.
Acest film, filmat în Berlin în vara anului 1947,
nu se vrea să fie decât un obiectiv și un adevărat portret
al acestui mare oraș, distrus aproape în totalitate
în care 3,5 milioane de oameni trăiesc o viață teribilă, disperată,
aproape fără să-și dea seama.
Ei trăiesc ca și cum tragedia ar fi ceva obișnuit,
nu pentru că ar fi puternici sau ar avea credință,
ci pentru că sunt obosiți.
Filmul nu trebuie privit ca o acuză
sau o justificare a poporului german.
Este doar o constatare a stării de fapt.
Totuși, dacă cineva,
după vizionarea poveștii lui Edmund Koeler,
simte că ceva trebuie făcut...
că copii germani trebuie să învețe din nou să iubească viata...
înseamnă că eforturile celor care au făcut acest film
au fost răsplătite cu succes.
Nemții care muncesc cu americanii...
iau și ei 50 de grame de margarină.
Ce rost are? Oricum o să murim.
Oare când o să ne lase mai moale?
Dacă ai obosit, aruncă-te în groapă.
Ce e asta? Trageți chiulul de dimineață?
Ați muncit de trei ore și ați și obosit deja!
Nu înțelegi că groapa trebuie să aibă 2,5 metri cu 0,75?
- Mie mi se pare în regulă. - Dacă nu vrei să muncești, pleacă!
Eu am muncit de ore întregi! Băiatul ăla nu face nimic!
- Ce căuta copilul ăla aici? - Câți ani ai?
- Am împlinit 15. - Nu e adevărat.
- Nu are mai mult de 13. - Uită-te la mine. Minți?
Te știu. Ai fost la școală cu fiul meu. Nu ai decât 12 ani.
- Este adevărat? - Lăsați-mă în pace. Ce dacă vreau muncesc?
- Arată-mi permisul tău de muncă. - L-am uitat acasă.
- Nu-i adevărat. Sunt niște mincinoși. - Ne fură pâinea de la gură.
Apoi își vând cartelele pe piața neagră.
Înapoi la muncă! Haideți!
Tu ce cauți pe aici? Du-te acasă. Mișcă!
Lasă cărbunii acolo! Pleacă! Du-te de aici!
Fugi, fugi.
Și voi... plecați de aici!
Uite... ați consumat cu 10 kw mai mult ca luna trecută.
- Ce se întâmplă? - Au venit să controleze contorul.
Ați depășit limita. Veți fi amendați.
- V-am spus eu! - Dar suntem 10 persoane în casa asta!
Cinci familii diferite, înțelegi?
Asta nu e prevăzut în lege. Îmi pare rău dar trebuie să vă dau amendă.
- Mai ai țigări? - Le-am dat pe toate.
- La dracu! - Eu mai am asta.
Tu... ai adus ceva?
Doar cărbuni.
O să pun diferența pe lună viitoare.
Mulțumesc. Bună ziua.
Uite ce pățesc pentru că va adăpostesc.
Luna trecută gazul, acum curentul electric...
La ce te aștepți când trebuie să adăpostești așa de mulți?
Începând de azi se schimbă treaba. Pentru început, fără apă caldă. E un lux!
Vrei să stăm așa murdari?
Eu folosesc mereu apă rece. Și totuși sunt curată.
Tată, eu nu o să renunț la uscătorul de păr.
- Liniște. Nu te prosti. - E vina lui Koeler.
Moșul ăla... O să scap eu de el dacă nu moare mai repede.
Nu te băga, Edmund. Nu-i răspunde. Să mergem!
- Ce se întâmplă? - Nimic, nimic.
Cinci familii suferă din cauza unui moș inutil.
Ceai, comprese, sticle cu apă fierbinte...
A devenit imposibil să trăim aici.
Trebuie să fim înțelegători. E foarte bolnav.
Da, unu e bolnav, alta e însărcinată.
- Și eu am probleme. - Spuneam doar că...
Ce știi tu despre astea?
Tu nu erai în țara când aici era ca un infern.
- E supărată pe mine? - Nu, nu-ți fă griji.
Copii, ce se întâmplă?
Tipul care citește contorul a spus că folosim prea mult curent.
O să îl taie?
Nu, am reușit să îl induplecam.
Ești murdar cu totul, ca de obicei.
Spune... ai făcut rost de Cartela Numărul 2?
Nu, m-au alungat pentru că nu am încă 15 ani.
Știam eu că așa se va întâmpla.
Totuși, sunt bucuros că nu te mai duci.
E prea multă muncă pentru un băiat de vârsta ta.
Ar fi însemnat mai multă mâncare... la fel și pentru Karl Heinz.
Karl Heinz, ai auzit?
Fiule, știi că săracul Edmund, la vârsta lui,
nu poate să ne țină pe toți?
E încă un copil.
Dar tu...
ce faci? Te tot ascunzi.
Nici măcar nu te-ai înregistrat pentru o cartelă de mâncare ca noi.
Cum pot să trăiască patru oameni doar cu trei cartele?
Ce te costă? Dacă te duci poți să muncești.
Ai face rost de o Cartelă Numărul 2,
și nu va mai trebui să ne ducem la bișnițari.
Am sacrificat totul. Am vândut tot ce am putut.
Nu mai am putere. Acum e rândul tău.
E stupid ce faci tu. De ce ți-e frică?
Nu vreau să ajung într-un lagăr de concentrare.
Am suferit destul! Ce vreți de la mine?
Nu ai citit ziarele? Au anunțat chiar și la radio...
Foștii militari trebuie doar să se înregistreze la Poliție.
Te duci ca și ceilalți la Poliție și...
Da, și când o să le spun din ce regiment am făcut parte
și că am luptat pe străzi, până am ajuns acasă...
crezi că or să mă lase să plec?
Dar era război. Nimeni nu te poate condamna pentru asta.
Tu ți-ai făcut datoria de soldat.
E ușor să spui! Nu e vorba de viața ta.
Și dacă este vorba de o capcană pentru oamenii prosti?
De ce vă e frică? Am avut vreo problemă până acum?
Bine, mă duc, dar dacă mă leagă, nu știu ce voi face!
Nu, Karl-Heinz, nu trebuie să te duci! Rămâi aici!
Avem noi grijă de tine. Găsesc eu altceva de făcut.
O să vezi că și Eva își găsește. Trebuie să facem rost de bani.
Stai liniștit, dragă. O să facem totul ca să-l salvăm pe Karl-Heinz.
Mă duc la Dna Rademaker. A spus că are ceva de muncă pentru mine.
Mă întorc imediat.
Dacă tot am ajuns până aici, nu? Hai, tată, culcă-te puțin.
Ascultă, trebuie să vorbesc cu tine.
- Ce este? - Nu aici. Vino la mine în cameră.
Mă vede turnătorul ăla și mă spune.
Dill e un prieten. Nu-ți fă griji.
Așa-zisele "victime ale nazismului" le știm bine!
Hai la baie. Nu o să ne vadă nimeni.
Vezi dacă e cineva acolo.
Nu e nimeni. Să mergem.
Karl-Heinz, mi-am ținut gura de atâta timp...
pentru că nu am vrut să discutăm de față cu tata.
Știi cât e de bolnav. Trebuie să evităm orice emoție.
Nu am început eu. Vreau doar să fiu lăsat în pace.
- Pentru că ești un laș! - Posibil.
Ești atât de egoist.
Nu-ți pasă cum facem rost de mâncare. Te interesează numai să mănânci.
Te-am pus eu să-l trimiți pe Edmund la muncă?
Tu nu spui nimic. Doar te ascunzi
și totuși vrei să mănânci și să bei. Nu mă întrebi unde mă duc în fiecare noapte.
Contează doar să mă întorc cu câteva țigări pentru tine.
Le-am fumat vreodată?
Nu, dar știi că țigările sunt ca banii.
Trebuie să-ți mulțumesc pentru asta? Acum toată lumea o face.
- Se fac și lucruri mai grele. - Vezi?
Atunci spune-mi să mă prostituez!
- Pleacă! - Nu, scuză-mă...
Nu trebuia să spun asta.
Suntem nervoși amândoi. Situația noastră devine disperată.
- Cu fiecare zi viața e mai grea. - Nu trebuie să-mi spui asta.
Nu-ți dai seama? Băiatul ăla singur nu se poate descurca...
Știu și asta! Crezi că eu nu mă gândesc?
Vorbiți doar despre voi.
Toată suferința mea din anii ăștia, nu contează deloc?
Nu spune asta. Nu e corect.
Când îți era sete în Africa, când inghetai în Rusia,
ne gândeam cu toții la tine, mereu!
Nu mai vreau să sufăr! Vreau să mor și să termin.
Nu spune asta! Poate că ce-a fost mai rău a trecut.
Ajută-ne să ne păstrăm speranță.
Gina, ce faci? Hai în cameră.
Nu, mami, îmi place aici.
Lăsați-o. Nu mă deranjează.
Cum poți să lucrezi cu așa puțină lumină.
- Trebuie să facem economie de curent. - Nu e risipă, e necesar.
- Vrei să te ajut? - Mulțumesc, mă descurc singură.
Nici tu nu ai încredere în mine, ca și ceilalți.
- Nu, eu... - Se uită toți la mine ca la un spion.
- Nu... - Și de ce?
Pentru că în timpul războiului am fost plecată și m-am întors.
Poate pentru că ideile tale politice sunt...
Astea sunt povești! Sunt convinsă că Rademaker-ii mă urăsc
pentru că le-am ocupat o cameră.
Or să ne dea afară de aici, mami?
Nu, dragă, rămânem. Dar să faci prostii.
Tu stai în camera cu Dra Koeler.
Dau impresia că sunt oameni de treabă,
dar nici ei nu mă plac. Nu e așa?
Se tem că cineva l-ar putea denunța pe fiul lor.
Să mergem, Gina. Apropo,
O să-ți dau niște haine vechi să faci ceva pentru copil.
Mulțumesc.
De ce nu îți place de ea? Întotdeauna vrea să ajute.
Eu nu cred în "ajutorul altora".
În zilele noastre, trebuie să ne ajutăm singuri.
Înțeleg, copile. Nu sunt un mostru!
Știi că sunt multe sacrificii să te țin pe tine aici.
Și dacă aș vrea, nu știu cum ai putea să mă ajuți tu.
Aș putea să vă fac rost de lucruri?
Ce "lucruri"? Știi că nu îmi place piața neagră.
Aș putea să dau la schimb lucruri pentru tine.
De asta există centrul pentru schimburi!
Sunt toți niște hoți. De ce nu-l lași să vândă cântarul?
Ce? Cântarul meu? Cum o să mă mai măsor?
Ne-am descurcat fără lucruri mult mai importante, dragă.
Poți să ții dietă și fără cântar.
- Până și asta! - Și cât ați vrea să cer pe el?
Spune-mi tu. Cam cât aș putea să iau pe el?
- Cel puțin 200 de mărci. - Prea puțin.
Eu vreau 300. Nu mai puțin.
Pot să iau 300 de grame de unt.
Edmund? Scuze. Se răcește cina.
Iar eu trebuie să plec. Mișcă-te.
- Da, vin imediat. - Bună seara.
- Dra Rademaker? - Da?
- Poți să-mi arăți cântarul ăsta? - Uite-l.
Ai auzit? Chiar și sora lui iese în fiecare noapte.
E o nerușinată. Acum se poartă ca Blank.
Nu ar trebui să lași oamenii ăștia prin preajmă fiicei noastre.
Într-una din zilele astea o să-i dau afară pe ăștia.
Ce aveți cu sora mea? Și de ce sunteți mereu supărați pe noi?
Tu să taci din gură! Și pleacă!
Ia cântarul și să nu te întorci fără 300 de mărci, ai înțeles?
Bine, Dle Rademaker. Mă întorc mâine dimineață.
- Eva? - Ce e?
Unde te duci?
- Afară. - Spune-mi de ce!
- Dar ce-i cu tine? Ies în fiecare seară. - Dar de ce ieși în fiecare seară?
Ce întrebare. Ca să mă distrez puțin.
- Grăbește-te. Trebuie să mergem. - În regulă, vin acum.
Știi că se plâng dacă întârziem.
Ia-o înainte! Te prind din urmă.
Eva, nu vreau să ieși afară în fiecare seară.
Edmund, ce te-a apucat?
La ce te gândești?
Ce s-a întâmplat, dragule? Uită-te în ochii mei.
Acum, du-te la culcare, da?
Și nu te mai gândi la lucruri urâte.
Dră, aș dori să vă ofer un whiskey.
Vă place? Noua americanilor ne place foarte mult.
- Vrei un whiskey? - Da, mulțumesc.
Două whisky-uri.
- Pot să vă ofer o țigară? - Mulțumesc.
Chelner, două coniacuri.
Nu, o fumez mai târziu.
Două coniacuri, vă rog.
Salut George! Putem să vorbim puțin?
- Scuzați-mă un moment, dră. - Desigur.
- Francezul ăsta e foarte drăguț. - Da, e foarte bun.
Dragă, ar trebui să te mai maturizezi. Ai ratat o șansă foarte bună.
- Ce n-aș da să fiu în locul tău. - Eu nu vreau decât să mă distrez puțin.
Dar ce aștepți? Să îmbătrânești înainte să cunoști bărbații?
- Nu mă bag la așa ceva. - Ești proastă.
Multe fete vin să se distreze. Întâlnesc pe cineva și se mărită.
Poate că sunt proastă, dar dacă vreau soț nu o să îl caut aici.
- Ce faci Eva, te distrezi? - Da, foarte mult.
Vino cu noi la Clubul Piccadilly.
Nu pot. Mă duc acasă. Dar merg cu voi un pic pe drum.
Idioții așteaptă la coadă. Șmecherii se duc la piața neagră.
- Îl știi pe fiul lui Meyer? - Fiul zidarului?
Un puști de 10 ani. Se duce la piața neagră
și face mai mulți bani decât toată familia lui.
Grăbește-te că nu mai prindem nimic.
La ce ne dau aici n-ar fi mare pagubă.
Ușor de zis, dar acasă vor să mănânce în fiecare zi!
Stați la rând. Ce, sunteți gravide de vreți să intrați în față?
Sunt zile în care nu am forța deloc.
Trei oameni de hrănit în casă și oala e mereu goală.
Ascultă, mi-a oferit cineva unt la 200 de mărci livra.
Ce chestie. Pensia lui tata e de 74 de mărci... când o primește.
Și tu îți pierzi serile ca să faci rost de patru țigări.
Iau 20 de mărci pe ele.
Și ce cumperi cu ele? Câteva livre de cartofi!
Ți-am mai spus, ești o proastă.
Poate că ai dreptate, dar ăsta sunt.
- Îl aștepți pe Wolf? - Da.
Nu crezi că ar înțelege?
Mulți bărbați au fost prizonieri. Când s-au întors, au înțeles.
- Și el o să înțeleagă. - Nu e vorba de asta.
Gândul la el îmi dă putere, mă ajută să continui.
Dar asta nu e tot. Îmi pierd serile pentru câteva țigări.
Aș câștiga mai mult dacă aș ceda?
Tu ce scoți din chestia asta?
Ești la fel de flămândă și de mizerabilă ca și mine...
ca și toți ceilalți. Nu vezi?
Așa că mai bine rezist și aștept ziua în care se va întoarce.
- Dar la familia ta nu te gândești? - Fac tot ce pot și eu.
- Nu te străduiești prea tare, draga mea. - Știu...
dar nu am curajul să fac mai mult.
Și eu eram ca tine. Dar după câteva băuturi,
găsești curajul să o faci și pe asta.
Tu ce faci aici, ne faci concurența?
Nu trebuie să îți explic ție. Pleacă de aici.
Cine ți-a dat cântarul ăsta?
Tu ce faci? Lasă-mi cântarul în pace.
Aici vindem noi. Du-te în altă parte.
Calmați-vă!
- Cât vrei pe cântarul ăsta? - 300 de mărci.
Ai înnebunit? Pentru jaful ăsta ruginit?
Ce jaf? Glumiți? E aproape nou.
Bine, facem un târg...
Unde vă duceți?
Să vedem... stai, domoleste-te, ce te îngrijorezi așa?
- Dă-mi cântarul înapoi! - Nu o să fug cu el.
Hei, vino încoace.
Ia asta. Uite, îți dau asta pe el!
- Ce este? - Conserva de carne! Americană!
Asta nu e deajuns! Îmi trebuie 300 de mărci.
Hai că azi mă simt generos, așa că îți mai dau una.
- Nu o vreau! - Valea, și așa e prea mult!
- Vreau cântarul înapoi! - Gata, pleacă de aici!
- Dă-mi cântarul înapoi! - Să mergem Paul.
- Stai! Dă-mi cântarul! - Dacă te întorci aici, o să te batem!
- Bună dimineața, Dle Enning. - Nu erai în clasa la mine?
- Ba da Dle Enning. - Încă mm memoria bună.
Spune-mi, cum te numești?
Mă numesc Edmund Koeler.
Edmund Koeler, da. Prima bancă pe stânga.
Ce ai mai crescut. Te-ai făcut băiat mare.
Tatăl tău ce mai face?
Tata e bolnav, foarte bolnav.
Nu aveai și un frate în armată?
Da, Karl-Heinz. A fost în armată, dar acum e acasă.
Înțeleg. Înseamnă că nu are servici, ca și mine.
Nu mai sunteți profesor?
Nu. Nu împărtășesc ideile celor de la conducere...
cu privire la educația copiilor.
Hai să vorbim de altceva, dragă Edmund.
- Ce faci pe aici? - Nimic special.
Atunci mergi puțin cu mine, dacă vrei.
Da, Dle Enning, cu plăcere.
Sunt mereu bucuros când întâlnesc foști elevi de-ai mei.
Hei, Enning.
Aici erai!
- Nu m-ai recunoscut? - Ba da. Te-au pus la muncă?
- Muncă? Mai degrabă sclavie. - Am ajuns rău.
Înainte ne spuneau "Socialiști Naționali", iar acum suntem "Naziști".
- Da. - Dle Enning, a sosit tramvaiul.
La revedere!
Atenție, se pornește!
Prietenul d-voastră, face munca obligatorie?
- N-ai văzut? Curăță ruinele. - D-voastră nu faceți munca obligatorie?
Din fericire nu.
Și fratele meu s-a gândit că o să fie obligat așa că a stat deoparte.
A avut dreptate. Toți cei cu ideile noastre ar trebui să facă la fel.
Mai ții minte? Acum mult timp, tatăl tău a falsificat un document
ca să te scoată din Tineretul lui Hitler, dar tu ai spus imediat
că era un fals. Ai știut care era datoria ta.
Eu trebuia să îl denunț. Dar nu am făcut-o pentru că țin la tine.
- Uite că am ajuns. - Aici ați locuit mereu?
- Nu. - Înseamnă că doar de curând?
Da, stau cu un prieten. Haide sus. Să vedem dacă te pot ajuta.
- Uite, a venit profesorul. - În sfârșit.
Bună ziua, doamnă.
- Ai fost acolo? - Da dle.
- Și băiatul cine e? - E un fost elev de-al meu.
Drăguț băiat. Ai luat documentele alea?
- Nu dle. - De ce?
Au spus să mă duc mâine din nou ca să îmi dea permisul.
- Ai adus ojă? - Uitați, dnă.
Sper să vă placă culoarea.
Foarte frumoasă. Ce părere ai?
Edmund, salută-i.
- Bună seara. - La revedere.
- Dnă, la revedere. - La revedere.
- E bună culoarea, nu? - Un pic cam țipătoare.
Ce știi tu de lucrurile femeiești!
Ce băiat frumos. Cine e?
- Un fost elev de-al meu. - Înțeleg.
- El este aici? - Da. E pe balcon.
Vino.
Am ajuns! Să dăm jos geanta asta...
și să o punem aici.
Acum spune-mi, ce-ai mai făcut tu în tot timpul ăsta?
- Nimic special. - Stai jos, aici lângă mine.
Spune-mi, ce vă învăța acum la școală? Despre democrație?
Nu știu pentru că nu mai pot să mă duc la școală.
De ce nu? Nu îți plac noii profesori?
Nu de asta. Acum trebuie să muncesc.
Să muncești? De ce?
Suntem patru acasă și nu avem decât trei cartele.
Sărăcuțul de tine!
Și cum se face ca fratele tău nu are cartelă?
Pentru că nu s-a dus la poliție.
A luptat pe străzi până când au ajuns aliații.
- Acum îi este frică. - Nu-ți fă griji, o să-l ajutăm noi.
Asta vroiam să vă rog. Ați putea să-mi găsiți de lucru? Fac orice.
Am încercat multe, până și la săpat morminte,
dar nu mi-au dat Cartela Numărul 2.
O, dragă.
- Te-ai și întors? - Da dle Von Laubniz.
Acesta este un fost elev de-al meu.
- Ți-ai îndeplinit ordinele? - Nu dle, mai încerc și mâine.
- Încă nu ai reușit nimic? - Nu, dle.
- Nu uita. Trebuie să reușești. - Da dle Von Laubniz.
Acum, dragul meu Edmund,
am de gând să te ajut, dar nu uita, nu trebuie să spui nimănui nimic.
- Nu voi spune. - Înțelegi?
Nu e nimic rău în asta, doar că nu vreau să se afle.
Acum ascultă, o să-ți dau ceva să vinzi.
Tu trebuie să spui tuturor că e al tău.
Chiar și oamenilor care stau în casa asta. E clar?
- Da, dle. - Te duci la judecătorie.
Acolo sunt mulți englezi și americani.
Sunt cam fraieri cu toții. Trebuie să încerci să le vinzi discul ăsta.
Dă-mi geanta ta.
Este un discurs al Fuhrer-ului.
Uite, ia și gramofonul.
Nici asta... să nu spui că ți l-am dat eu.
- Da. - Acum să vedem ce poți.
- Cât ți-au dat? - Un milion.
- Crezi că sunt prost? - Atunci vezi-ți de treaba ta.
Am făcut-o, sunt la fel ca ei acum.
- Kristel, Jo... veniți un moment! - Ce vreți?
Duceți-vă cu băiatul ăsta la judecătorie. Vrea să vândă ceva.
- În regulă. - Aveți grijă să nu-l păcălească.
- Am înțeles. - Du-te cu ei. Haide.
Hai să mergem.
Nu ți-ar place să vezi și alte țări?
- Pentru ce? Sunt toate la fel. - Edmund!
Să mergem, grăbește-te! Grăbește-te!
- Vine acum. - Pierdem prea mult timp.
Uite, punem discul imediat.
Așa vrei tu să faci afaceri?
- Uite-l aici. - Nu-i bun de nimic!
Hei, băieții, unde vă duceți? Trebuia să vă întoarceți la mine.
Vă era teamă că fugeam?
- Spune-mi, cum a mers? - Foarte bine, Dle Enning.
- Cât ai luat pe disc? - Am luat 200 de mărci.
- Unde sunt? - Uite-i.
Uite, tine. 10 mărci pentru tine.
După cum vezi, îmi țin promisiunile.
Să mai vii pe la mine, da?
- La revedere. - Să mergem, Kristel.
Hei, băieți.
Stați aici și așteptați-mă.
De ce trebuie să îl așteptăm aici?
Când face afaceri vrea să fie singur.
- Ce afaceri? - Nu fi naiv.
Crezi că facem rost de bani de la bancă?
Vreau să văd și eu.
Să mergem.
Ce faci aici?
Idioților, de ce ați venit aici în loc să mă așteptați?
Dar tu ce faci aici?
- Vând chestii. - Ce chestii?
- Asta. - Ce e aia?
Săpun.
Ai spus că ai ceva de făcut pentru mine și am venit aici să vindem niște săpun.
O să vezi câți bani poți să faci vânzând săpun.
Duceți-vă, așteptați-mă afară. Ia-l de aici.
Vreți să cumpărați niște săpun, dnă?
- Cât este? - Îl vând pe 50 de mărci.
- Mai întâi vreau să-l văd. - Veniți aici, mai deoparte.
Uitați, mirosiți. E american.
- Arată bine, dar e scump. - Nu e scump. Îl las la 40 de mărci.
Bine.
Ticălosule!
Hoțul! Hoțul! Opriți-l! Opriți-l!
Grăbiți-vă. Veniți cu mine.
Ați văzut cum se face o păcăleală?
Încă nu a venit nimeni. Le-am spus la toți să ne întâlnim aici.
Stați aici. Mă duc să-l caut pe Ali Babă.
- E fratele tău? - Cine? Jo? Nu.
- Sunteți mereu împreună. - Și? Ce-i cu asta?
Oriunde s-ar duce, ești mereu în spatele lui.
Și asta înseamnă că e fratele meu? Hei, Jo.
- Bună, maimuțico. - Ține-ți mâinile.
- Proasto! - Animalule!
Cine se crede proastă?
Apropo, Franz, am găsit încă o fată frumoasă.
Îți fac cunoștință la noapte.
La noapte mai vine un tren plin cu cartofi.
Cartofi? Bine, luăm și noi câțiva.
- Unde? - O să fie poliție acolo.
- Unde s-a dus Jo? - Știu eu unde îl găsim.
- Hei, Jo. - Ce vrei?
Îmi vinzi mie bucata aia de săpun?
- Ai bani? - Cât vrei pe el?
- Pentru tine, 40. - Nu am decât 10 la mine.
Dă-mi pe datorie. Îți dau restul mâine sau poimâine.
- Bine. - Dă-mi-l.
Bine. Ascunde-l. Să nu-l vadă nimeni.
Stai! Vreau să-l verific mai întâi.
M-ai păcălit! Nenorocitule.
Noapte bună. Somn ușor.
- Dar unde te duci acum? - Îmi pare rău, dar la noapte am o întâlnire.
Unde suntem acum? Nu știu zona asta.
Atunci, ai grijă de tine.
Eu locuiesc în Alex. Cum ajung eu acasă la ora asta?
Nu trebuie să te duci înapoi acasă.
Și unde să dorm aici? Nu știu pe nimeni aici.
Depinde de tine. Nu e nimeni pe aici.
Eu singur?
Cu ea. De ce nu? Nu e genul tău?
- Jo, eu... - Ți-e frică de fete?
- Nu, dar... - Mie îmi pare destul de drăguță.
Haide. Poartă-te bine cu el. E prietenul nostru.
- Idiotule! - Nu fi proastă, du-te.
Stai, Jo... cartofii? Unde e partea mea?
Ce mă bați la cap. Uite aici. Unde o să-i pui?
Aici, în geantă.
- Așa puțini? Partea mea e jumătate. - Nu mai încap în geantă.
Nu contează, găsesc eu ceva să îi car.
- Îți dau mâine restul. - Promiți?
Sigur, sigur. La revedere! Distracție plăcută și somn ușor!
Și poartă-te frumos, e verde.
- Să mergem. Vino cu mine. - Jo, așteaptă! Așteaptă puțin!
Lasă-l să plece. Haide, haide.
De data asta ai făcut-o, băiete. O să ai necazuri.
De ce?
Ești prea tânăr să stai toată noaptea afară.
- Acum ce trebuie să fac? - Suporta și taci din gură.
Vedeți, Dle Kruger, m-am întâlnit cu...
Nu-mi spune mie poveștile astea. Păstrează-le pentru sora ta.
Curaj, intră.
- Eva. - Edmund, în sfârșit.
Mi-a fost teamă că ți s-a întâmplat ceva.
Am fost cu toții îngrijorați, știi? Un băiat rău, asta ești.
- Dra Koeler, ce se întâmplă? - Nimic. S-a întors Edmund acasă.
- Slavă domnului. - Poți să stai în pat.
Haide, nebunule!
Unde ai fost toată noaptea? Ce ai făcut?
Nu am făcut nimic rău. Trebuie să mă crezi.
Vreau să știu unde ai fost. Răspunde-mi.
Păi, să fac rost de niște cartofi.
O noapte întreagă pentru câțiva cartofi?
Mâine fac rost de mai mulți. Uite, Eva.
S-a trezit tata. Auzi cum tușește?
- I-a fost rău toată noaptea. - I-ai spus?
- Da. - Eva, Eva!
Da tată. S-a întors Edmund.
Vino aici.
Mai aproape.
Nu am fost eu de vină. Am fost cu alți băieți...
Destul! Nu mai vreau să aud minciuni.
La vârsta ta, ar trebui să-ți fie rușine.
Nu a fost cu intenție, tată. A vrut să găsească ceva de mâncare.
- Mă descurc și fără. - Și eu.
- Mai degrabă mor de foame. - Ușor de spus pentru tine.
Nu mai suport să stau în patul ăsta.
Calmează-te, tată. Nu o să mai facă.
Arată-i câți cartofi ai adus.
Uite! A adus și carne la conservă.
Nu, carnea la conservă nu e pentru noi.
- Dar pentru cine e? - E pentru Dl. Rademaker.
Ai terminat?
Nu e așa ușor, Dle Rademaker.
- Cablul principal trece pe aici. - Dar se vede că a fost manarit.
Atâta vreme cât nu ajungem amândoi la închisoare pentru furt de curent.
Nu-ți face griji.
Sunt cinci familii aici. Cum o să descopere cine a făcut-o?
- Uitați, Dle. Rademaker. - Și tu ce vrei?
- V-am adus conservele astea. - Cine le-a cerut?
- Am vândut cântarul. - Și unde sunt cele 300 de mărci?
Mi-au dat doar conservele astea.
Cum îndrăznești să-mi aduci mizeriile astea pentru cântarul meu?
Vrei să otrăvești pe toată lumea cu astea?
- Eu nu cred că sunt așa de proaste. - Atunci ia-le tu!
Mulțumesc, Dle. Rademaker.
- Și du-le imediat lu' nevastă-mea. - Bine.
Acum spune-mi adevărul. Ce ai făcut cu banii?
- Ce bani? - Banii de pe cântar.
- I-ai dat lui taică-tu? - Jur că nu e adevărat.
Nu o să mă păcălești tu pe mine, băiete. Știu că ai face orice pentru bani.
Ai intrat în casa mea...
Responsabilul de alocarea spațiilor ne-a trimis aici.
Da, trebuie să vă suport. Ne sufocați aici.
Cu tatăl tău care e bolnav. Se plânge mereu.
Așteaptă să moară... lăsați-ne în pace!
- Unde vrei să te duci? - La baie.
Stai să te ajut.
Mulțumesc, draga mea.
Ai grijă.
- Farfuria ta e pe plită. - Închide usa.
Vrei să mănânci, Karl-Heinz?
Nu, nu vreau deloc. Eva a făcut-o pentru tine. Mănâncă.
Vrei o țigară? E americană.
Nu. Eva m-ar bate la cap toată ziua.
Dar asta nu e de la Eva.
Cine ți-a dat bani să cumperi țigări?
Nu am cumpărat-o. A fost un cadou.
De la cine? De la băieții ăia cu care ai fost la furat?
Nu de la băieți. De la o fată.
- Ar trebui să-ți fie rușine. - De ce? Toată lumea o face.
Ăsta nu e un motiv.
O cheamă Kristel. E singura pe lume și doarme într-un beci.
E o fată drăguță. Știi, îmi place mult de ea.
Întotdeauna le da țigări prietenilor ei.
Tu ar trebui să ai o femeie care să se ocupe de tine.
O femeie? Asta mai lipsea!
De parcă curva asta de viață nu ar fi de-ajuns!
Nu o lua așa. Fii curajos!
Am avut destul curaj.
Un soldat își poate pierde totul dar nu și curajul.
Acum nu mai sunt soldat.
Acum sunt ceva nefolositor... un gura în plus de hrănit.
Ar fi mai bine dacă m-aș aruncă de la fereastră.
Edmund! Vino, repede! Ajută-mă, Karl-Heinz.
Tata are un atac din nou.
Trebuie să chemăm doctorul.
- Du-te tu. - Eu?
Nu, mă duc eu. Știu unde stă.
Stați liniștiți. Nu e nimic grav.
Inima este foarte slăbită. Pe ansamblu e într-o stare rea.
Ce trebuie să facem?
Mai întâi, are nevoie de mâncare consistentă. Grăsimi, vitamine.
Cum putem să facem noi asta, doctore?
Cu cartelele pe care le avem nu putem obține mai mult.
Da, știu. Peste tot e la fel.
Cel mai bine ar fi să îl internați într-un spital.
Dar sunt toate arhipline.
Ascultă, doctore, nu am putea să încercăm măcar?
Au fost respinse cazuri mai grave ca acesta.
Dar voi încerca. Știu niște oameni în Ministerul Sănătății.
Ai auzit, tată? Poate ajungi la spital!
- Mulțumesc, doctore! - Închipuie-ți, o să mănânci ce vrei tu.
- O să ai trei mese pe zi. - Da, ceva cald.
Un moment. Nu pot să garantez nimic.
O să încerc. Sper să mă descurc. La revedere! Vă țin la curent.
Mulțumesc, doctore!
- Deci te simți mai bine, tată? - Da, mai bine, mult mai bine.
Nu așa tare. Dacă se afla că ești mai bine te trimit acasă.
Ai dreptate. Și doctorul a spus același lucru.
Trebuie să-ți spun. Locul ăsta e minunat.
- Mă bucur, tată. - Știi ce ne dau să mâncăm aici?
Mai întâi supa, apoi niște carne cu legume.
De necrezut! Legume proaspete! Și lapte. Uite atât de mult.
- Serios? - Da, și asta în fiecare zi.
Sunt bucuroasă că vă tratează bine.
Seara, ne dau o cană de supă fierbinte!
O să vezi... în curând o să poți să te ridici.
Știu... dar când mă gândesc la voi...
Nu, nu trebuie să te gândești la noi.
Crede-mă, este o mare ușurare să știm că ești mai bine.
Nu mai sunt o povară pentru voi. Nu-i așa Eva?
- Așa este, tată. - Ești o fată bună.
- Se întoarce curând Eva? - E la spital. Așteapt-o.
- E în regulă dacă fumez aici? - Desigur.
- Vrei și tu una? - Pe moment nu-mi vine să fumez.
Stai, îți aduc un chibrit.
- Ascultă, ai un chibrit? - Nu, le-am terminat.
- Atunci du-te să cumperi. - Cu ce bani?
- Cere-i lui Rademaker. - Stați liniștiți. O să-i cer lui Blank.
Oricum trebuie să mă văd și cu ea.
- Ai ajuns! - De ce? Ce se întâmplă?
Nimic urgent. Îți spun mai târziu. Te aștept la Blank.
- Cum e tata? - Mult mai bine.
Aici lucrurile se agravează pe zi ce trece.
- Eva, au tăiat curentul. - Curentul? De ce?
Au descoperit că cineva fură.
- Cine era? - Cineva din casă.
- Rademaker spune că noi suntem. - Ca de obicei!
- De aia tipa. - Bișnițarul.
Într-o zi o să-i crăp capul.
"Crapi capul". Ce mare te dai.
Dar când vine vorba să ne ajuți, nu faci nimic.
Iar începi cu astea?
- Ai conștiința curată? - Nu am făcut decât ce mi s-a ordonat.
Atunci nu ar trebui să-ți fie frică. Toată lumea spune că ar trebui să te duci.
- Spionii. Vor să mă prindă. - Chiar și un ofițer aliat a spus asta.
Iar începi cu ofițerii tăi aliați!
Ce-ți pasă ție de problemele noastre?
Acum că tata e la spital, e o gură în minus de hrănit.
Dar când se va întoarce nu o să mai avem nimic acasă.
Eu o s-o fac. O să aduc eu ceva. Acum știu cum se face.
Ai auzit asta, Karl-Heinz? Vezi cum Edmund devine un hoț?
- Vrei să-l vezi în închisoare? - Eva, lasă-mă în pace.
Du-te și dansează cu americanii tăi!
Dle Enning, așteptați, Dle Enning.
Ce se întâmplă, Edmund?
Stați puțin. Vreau să vă spun ceva.
- Întoarce-te mai târziu sau mâine. - E ceva important.
Sunt foarte ocupat acum. Nu am timp.
E despre tatăl meu.
- Hai spune, ce vrei? - Putem să vorbim singuri?
Așteaptă-mă, dragule.
Ce s-a întâmplat?
Mâine tata va fi externat din spital.
Acasă, nu avem mâncare, eu nu am de muncă, nici Eva.
Fratele meu încă nu s-a prezentat la poliție să își ia cartelă.
Înțeleg, dar ce pot să fac eu?
Tata are nevoie de tratament. Nu poți să mă ajuți tu?
- Ce pot să fac? - Nu mai e nimic de făcut.
Sunt vremuri grele pentru toți. Și mai rău pentru oamenii bătrâni și slabi.
Tu ai făcut tot ce ai putut. Nu poți schimba destinul.
- Și dacă moare? - Dacă moare, moare.
Cu toții murim mai devreme sau mai târziu.
Ai prefera să mori tu ca să salvezi de la moarte un bătrân?
Dle General...
Asta e tot un elev de-al tău?
Nu, doar un tânăr prieten.
Vino cu mine. Vreau să-ți dau ceva.
E totul clar?
Gata cu sentimentalismele astea. Viața e așa cum e.
Am avut o educație diferită.
Îți este frică să nu moară tatăl tău.
Învață de la natură. Cei puternici îi elimină pe cei slabi.
Trebuie să ai curajul să îi sacrifici pe cei slabi.
E o lege naturală care e valabilă și la oameni.
Important în situația ta e să supraviețuiești.
Edmund, nu fii prostuț.
Îți știi responsabilitățile. La revedere!
Tată.
Edmund! Vino încoace.
Stai aici, lângă mine.
Așa. Dă-mi un pupic.
E frumos din partea ta să vii să mă vizitezi.
În astea patru zile m-am făcut mai bine.
Și chiar și pentru voi acasă cred că a fost o ușurare.
Tată, știi că fără tine...
Este timpul să vă luăm temperatura, Dle Koeler.
- Băiatul ăsta... E fiul d-voastră? - Da, prâslea.
E foarte frumos.
- Stai jos. E în regulă. - Mulțumesc.
Din nefericire, voi ajunge din nou o povară.
Nu mai sunt folositor la nimic. Ar fi mai bine dacă aș muri.
Am luat în considerare până și sinuciderea, dar nu am curajul necesar.
Îmi târăsc zilele ca o povară...
pentru mine și pentru voi.
Ține asta, tată.
- Băieți, la masă! - O mai mișcăm nițel?
- Da, se vede mai bine de acolo. - Admund, ajută-mă!
Așa.
- Încă puțin? - Da, încă puțin.
Stai tata. Îi cojesc eu.
Sunt doar cartofi?
Din păcate nu am putut să fac o supă.
Ai avut destul timp să faci o supă caldă.
Nu de asta. Nu am avut deloc nici faină, nici untură.
Avem măcar niște ceai?
Nu, s-a terminat și ăla.
Of Doamne.
Era mai bine dacă rămâneam la spital...
decât să vin aici și să vă împovărez din nou.
Trebuie să asist la mizeria voastră fără să pot să ajut cu ceva.
De ce trebuie să trăiesc așa?
Doamne... de ce nu mă chemi la Tine?
Nu trebuie să vorbești așa tată.
Ba da. Ar fi o soluție... pentru mine și pentru voi.
Ai răbdare. Nu o să fie mereu că acum.
Dacă Karl-Heinz s-ar fi prezentat la poliție.
Am sperat că până acum să fi văzut care-i sunt responsabilitățile.
Ce ați fi făcut dacă nu mă întorceam, dacă aș fi murit?
Haide, spune-mi, Karl-Heinz...
vrei să-i abandonezi pe Eva și pe Edmund?
Niciodată nu am spus asta.
Îmi doresc să mai fi trăit mama voastră.
Dar au luat-o și pe ea de lângă mine.
Totul mi-a fost luat... banii au fost luați de inflație...
copiii mi-au fost luați de Hitler.
Trebuie să mă răzvrătesc, dar nu am fost destul de puternic...
ca mulți din generația mea.
Am anticipat dezastrul, dar nu am făcut nimic să îl oprim.
Și astăzi suferim consecințele...
Ne plătim greșelile. Cu toții! Și voi la fel ca mine.
Dar trebuie să ne vedem greșelile, pentru că tânguiala nu ajută.
Știu, știu, tată.
Zilele mele sunt numărate.
Dar voi sunteți tineri. Puteți să faceți mult bine.
Arată că ești un bărbat. Fii curajos și prezintă-te la poliție.
Totul va fi mai ușor pentru tine și pentru familia ta.
Eva și Edmund vor fi recunoscători, iar eu voi fi mândru de tine.
Fiule... tu îmi dai un motiv să trăiesc.
Vei găsi de lucru. Vei lua Cartela Numărul 2.
Nu te împotrivi.
Nu mai trăi ca un animal hăituit.
Trebuie să te întorci printre oameni. Reîntoarce-te în lumea reală.
Nu e nici o rușine să îți accepți soarta.
Și eu am fost soldat în Primul Război Mondial.
Dacă vă ascult pe voi zici că a fost un joc de copii.
Nu a fost așa. Și noi am pornit în forță.
Am cucerit jumătate de Europa și eram aproape de inimă Rusiei.
Părea că nimic nu ne poate opri.
Dar dintr-o dată, totul s-a schimbat.
La început înfrângerea... apoi revoluția.
Și eu am plâns când mi-au rupt epoleții.
Nimeni nu poate spune că nu am fost un bun german.
Totuși, de-abia acum pot să o spun, în aceste timpuri grele...
singura mea speranță a fost înfrângerea celui de-al Treilea Reich.
Nici nu vreau să mă gândesc ce s-ar fi întâmplat dacă nu era așa.
Uite, tată, bea!
- O... niște ceai! - Ai văzut? A găsit Edmund nițel.
Ce băiat bun.
E un pic amar...
dar e cald. Îmi face bine.
Nu vrei și tu... Karl-Heinz?
Nu, nu, tată. L-am făcut doar pentru tine.
Ești un băiat foarte generos.
Mulțumesc!
Și vouă vă mulțumesc.
Sunt mulțumit să am copii ca voi.
Norocul m-a părăsit, dar încă îi am pe copii mei.
- Intră. - Cine e?
A venit poliția. Caută în toate casele.
Doamne ferește, de ce?
- Trebuie să te ascunzi. - Nu vreau să mă mai ascund.
Karl-Heinz...!
Deschideți! Poliția! Deschide! Poliția!
Stați un pic. Ce vreți?
Trebuie să percheziționăm casă.
Aici totul e legal. Vă pierdeți timpul.
Căutați toate etajele.
- Eu nu am nici un document. - Vezi tu de asta.
- Nu aveți documente? - Nu.
- Ce ai făcut cu ele? - Le-am ars.
Atunci vino cu noi la sediu. Du-te jos.
Pot să-mi anunț familia mai întâi?
Da, dar grăbește-te. Nu avem timp de pierdut.
- Cine e? - Poliția.
- Aici locuiește familia ta? - Nu, ei locuiesc în bucătărie.
Mai repede, du-te! Aprindeți lumina!
Ne-au tăiat curentul. Nu din vina noastră.
- Al cui e apartamentul? - Al meu.
- Cine mai trăiește aici? - O grămadă de femei, dle.
- Cu ce te ocupi? - Dansatoare.
Da, dansatoare din buric.
Aici trăiește un fost evadat cu fiica lui.
Și aici o femeie gravidă.
Soțul ei a fost închis trei ani.
- Uitați-mă, sunt gata. - Nu, Karl-Heinz!
Rămâi cu noi. Nu a făcut nimic rău.
Atunci nu are de ce să se teamă. Să mergem.
Karl-Heinz!
Nu-ți fă griji. Totul va fi bine, ai să vezi.
Dle Rademaker, veniți aici!
Ce este? Ce se întâmplă?
- Ajutor, veniți aici! - Ce s-a întâmplat?
- Eva, ce se întâmplă? - Veniți. Tatăl meu...
Ce? Ce este?
Veniți! Tata nu mai mișca. Mi-e teamă că...
Mi-e teamă că e mort.
Bătrânul e mort. Nu mai e nimic de făcut.
- Liniștește-te, Eva. - În situația lui, nu putea rezista.
Și Karl-Heinz nici măcar nu e acasă!
Hai cu mine. E mai bine dacă nu rămâi aici.
Trebuie să chemama un doctor, măcar.
Risipă de bani. Nu mai are nevoie de doctor.
A rămas un singur lucru de făcut. Aranjamentele de înmormântare.
- Sicriul o să coste o avere. - În cel mai rău caz, îl punem într-un sac.
Ce oribil. Când o să mor eu, nu vreau să fiu îngropată într-un sac.
Nu mai vorbi prostii!
Ce faci aici? Du-te în camera ta!
Deci ce facem? Cu sicriu sau fără?
Să lăsăm sicriul. Să ne concentrăm să-l mutăm mai repede de aici.
N-ar fi mai bine să-l punem pe balcon?
Nu-l atinge. Dacă are ceva contagios?
Ce boală contagioasă? A murit de foame. Să mergem. Să-l ducem afară.
Veniți, Dle Rademaker?
- Gata. - Bine, acum să ridicăm.
Du-te înainte cu lumânarea. Luminează aici.
Mă duc!
Am crezut că e mai greu.
La ce te aștepți cu mâncarea pe care o avem?
Fi puternic, Edmund.
Ce faci, Blank? Nu vii?
Vin acum.
- Uite. Gata. - Ce se întâmplă cu hainele lui?
O să aibă grijă cei de la pompe funebre.
Oricum pijamalele astea vechi nu sunt bune de nimic.
Dar are un maieu, iar șosetele sunt din lana.
Așa este?
- Eva, sunt liber! - Karl-Heinz!
Eva, ce s-a întâmplat?
- Karl-Heinz, tata a murit. - A murit?
Tată, săracul tata!
Mă gândeam ce fericit o să fie să mă vadă liber.
Ai făcut ce a vrut el. Asta ar trebui să te consoleze.
Hai să-l vezi.
Bietul Edmund.
- Ți-au dat drumul? - Da, acum sunt liber.
Am avut noi deja grijă de înmormântare și de sicriu.
Mulțumesc. Când or să-l ia de aici?
Cine știe? Într-o zi, într-o săptămână...
- Acum nu mai puteți să stați aici. - Unde putem să mergem?
La mine acasă. E loc suficient și pentru el.
- Edmund, strânge-ți lucrurile. - Eu nu vin cu voi.
Ce spui? Vrei să rămâi singur?
De ce nu? Am un loc unde să dorm.
- Cine o să aibă grijă de tine? - Asta nu e treaba ta!
Cine te crezi? Ești încă un copil.
V-ați gândit la asta când aduceam mâncare pentru toată lumea?
Edmund!
Lasă-l să plece. Când o să se simtă singur o să se întoarcă.
Ți-am spus să ai grijă. Hai că te ajut eu.
- Mulțumesc. Noapte bună. - Noapte bună.
Când soțul a aflat că Ilda îl înșela...
trebuia să auzi ce era la gura lui!
- Îmi imaginez. - I-a luat ceva timp să afle.
Știa de asta, dar era covenabil.
Desigur că știa. E șomer de luni de zile,
- și totuși la ei acasă e mâncare. - Ține-ți mâinile acasă!
- Te gâdili? - Mica prințesă!
Ce ai uitat că mă căutai în fiecare seară?
- Kristel! - De ce ai venit aici? Pleacă!
- Kristel, să plecăm de aici. - Nu vrem copii pe aici.
- Pleacă. - Să plecăm de aici.
Lăsați-mă să trec. Opriți-vă. Lăsați-mă să trec.
- Nu-ți aperi iubitul? - Nu vreau să am de-a face cu copiii.
Dle Enning? Dle Enning!
Dle Enning!
A, tu erai. Ce vrei?
- Pot să vorbesc cu d-voastră? - Desigur, vino sus!
Intră.
Îmi cer scuze, Dle Enning, dar trebuie să vorbesc cu d-voastră.
Ce s-a întâmplat? De ce ești așa de palid?
Vino, dragule. Stai aici lângă mine.
Bine. Haide acum. Vorbește. Ce mai e nou?
Dle Enning totul e făcut.
Totul e făcut?
- Mi-am ucis tatăl. - Tu? Cum ai putut face asta?
- Am făcut cum mi-ați spus d-voastră. - Eu?
Nu ți-am spus eu nimic. Ești un nebun... un monstru!
Edmund! Edmund.
Edmund. Te rog, ridică-te. Vorbește.
Cum ai putut face una ca asta?
Ai înnebunit? Dacă se afla că eu...
Nu ți-am spus niciodată nimic. Nu am spus nimic!
Edmund, ridică-te. Calmează-te. Nu face asta.
Ascultă-mă. Vedem noi ce e de făcut.
Crede-mă, te iubesc. Nu face asta, Edmund.
Edmund...?
Edmund!
Dă-mi mingea!
Pot să mă joc cu voi?
Nu, vream să jucăm între noi.
- Vă pot arăta eu cum se joacă. - Nu, lasă-ne în pace.
Dă-mi mingea. Hai să mergem.
- Să mergem. - Da, să plecăm.
Dra Rademaker?
- A venit camionul. - Trebuie să le spunem copiilor.
Îi chem eu acum.
Prea târziu. Unde e Edmund?
Unde poate fi? L-ați văzut pe Edmund?
Edmund!
Edmund! Edmund!
Edmund...
Doamne!
SFÂRȘIT Traducerea: Narcis resincronizare CODYBOSS1969